Вики и Кристина решиха да прекарат лятото в Барселона.
Вики завършваше курса си по Испански,
по който тя се запали, когато се привърза към архитектурата на Гауди.
Кристина, която прекара последните 6 месеца в режисиране и писане...
в 12-минутен филм, след което тя го намрази, ...
беше скъсала с поредното й гадже, продължи да сменя декори.
Всичко си дойде на мястото, когато роднина на Вики, ...
... който живееше в Барселона, ги покани на гости за през лятото.
Те бяха доста близки още от колежа и имат общи вкусове и мнения.
Когато ставаше въпрос за любов, те почти винаги бяха единодушни.
Вики не понасяше болка и не се бореше за мъж.
Тя беше обоснователна и реалистична жена.
Нейните изисквания от един мъж бяха сериозност и стабилност.
Тя се сгоди с Дог, защото той беше добре възпитан, успял мъж,
който разбираше красотата на отговорността.
Да, и ти ми липсваш също.
Кристина, от друга страна, очакваше нещо по-различно от любовта.
Тя неохотно приемаше страданието като неизбежна част от страстта,
и си поставяше чувствата на риск.
Ако я попиташ какви чувства изпитва, няма да може да ти каже.
Обаче тя знаеше какво не иска. И Вики ценеше това най много.
Ти си Вики - Да, Вики.
Толкова си пораснала.
Мина доста време. Хубаво е да те видя.
Добре дошли в Барселона. Кристина, аз съм Джуди.
Това е вашата стая.
Настаних ви заедно.
Джуди, благодаря ти, че ни покани тук.
Всичко стана толкова бързо и не ме познавате. Беше много
мило от ваша страна да ме поканите. - Хубаво е нещата да живнат тук.
Всичко е замряло откакто Артур отиде в колеж.
След като се настаниха, съпругът на Джуди, Марк, се прибра от голф,
обядът беше сервиран. - Имаме доста красив дом.
Наистина го обикнахме. - Той има доста приятели и е на "ти" с езика...
Научи го доста добре.
С какво се занимаваш, Кристина?
В момента съм без работа.
Хайде де. Тя участва във филм.
Доста вълнуващо. - Но дължината му беше само 12 мин.
За какво ставаше въпрос в него?
За какво? Ами за това защо любовта е толкова трудна за разбиране.
Това едва ли може да се опише в 12 минути.
Вики, завършваш курса си по... ?
Да, курсът ми по Испански.
Какво смяташ да правиш след това?
Не знам. Може би преподаване или помагане в църквата.
Не е нужно да работи нещо.
Ще се жени за чудесен мъж през есента и проблемите й ще изчезнат,
когато забременее.
Щом бъдещето ти е предсказано от Джуди...
За лятото ви в Барселона. Добре дошли.
На здраве.
В следващите дни, Вики и Кристина се потопиха в съкровища на града.
Особено се насладиха на шедьоврите на Гауди и Мираун.
Веднъж, Марк и Джуди ги поканиха на плаване с яхтата на Марк.
Марк покани синът на един бизнес партньор заради Кристина,
защото Марк си помисли, че той може да хареса Кристина.
Искам да натрупам богатство, да ида на някой остров и да се гмуркам.
Всъщност, съм луд по гмуркането.
Гмуркала ли си се преди?
За нещастие, Чарлз и Кристина не си допаднаха.
Вики, пък изучи всеки аспект на Испанския живот,
дори направи обиколка на магазините и местният ресторант.
През ароматните вечер, момичетата ходеха да слушат Испанска музика,
което винаги влияеше на Вики като вълшебство.
Една вечер, Марк и Джуди ги заведоха на изложба в галерия на приятелите им.
Присъстваха много творци и много колекционери.
Харесваш ли ги? - Да. Благодаря ти, че ни покани.
Купуваме от тази галерия.
Марк е помолил този художник
да направи серия от картини за офиса му.
Този художник там ли?
В червеното?
Не, не. Това не е...
Алфред е...
джентълменът в ленено палто ей там. Това е той.
Този не го познавам.
Марк, кой е човекът с червената риза ей там?
Той е художник. Спомняш ли си? Диего ни разказа за него.
Имаше избухливи отношения с онази красива жена, която беше луда.
Жестока кавга и объркан развод.
Беше публикуван във вестниците.
О, Боже мой. Името му е Хуан Антонио Гонзало
и след този голям развод, тя се опита да го убие или обратното.
Нашумя много в света на изкуството.
Не мога да си спомня подробности.
Не сме се интересували от тези истории, така че не знам.
Вики и Кристина напуснаха галерията и решиха да отидат на вечеря.
Разходиха се покрай църквата в чудесната лятна вечер, докато
хората празнуваха. Накрая се спряха в един малък ресторант.
Хубаво е да не се притесняваш, дали заведението ще затвори рано.
Да, но вероятно трябва да се притесняваме за сънищата ни.
Към кого гледаш?
Това не е ли художникът, който видяхме в галерията?
О, да. Той е
художникът с лошия развод. Марк ни разказва. Не слушах много.
Той продължава да гледа насам. - Защото предизвикваш контакт.
Не е вярно.
Хвърляше му малки погледи цяла вечер.
Просто си пия виното.
Да, разбира се. Трябва да направиш нещо, защото идва насам.
Американки?
Аз съм Кристина, а това е приятелката ми, Вики.
Какъв цвят са очите ти?
Сини са.
Бих искал да ви поканя да дойдете с мен до Овиедо.
Да дойдем къде?
До Овиедо.
През уикенда. Тръгваме след час.
Къде е Овиедо?
Много къс полет. - Със самолет?
Какво е Овиедо?
Скулптура, която е много вдъхновяваща за мен.
Много красива скулптура. Ще ви хареса.
Молиш ни да летим до Овиедо и обратно?
Не, ще прекараме уикенда там. Ще ви разведа из града.
Ще ядем, ще пием хубаво вино, ще правим любов.
Кой по-точно ще прави любов?
Надявам се, и тримата.
О, Боже мой. - Ще ви платя сметката.
Този май не си играе.
Вижте, сеньор, може би в някой друг живот.
Защо не? Животът е кратък.
Животът е тъп. Животът е пълен с болка. Това е шанс за нещо друго.
Точно. Кой сте вие всъщност?
Аз съм Хуан Антонио. А вие сте
Вики и Кристина, нали?
Или е обратното?
Може и да е обраното,
защото всяка от нас ще успее да влезне в леглото. Схванах.
Двете сте много приятни и красиви.
Благодаря ти, но не летим, за да правим любов
с някой, който ни кани на малки чаровни Испански пътувания.
Винаги ли анализира всяко вдъхновение,
докато всяко зърно от чар
не е изстискано напълно?
Мисля, че трябва да кажа,
че очите ми са зелени всъщност.
Не бих казала, че нашето нежелание
е да скочим в сексуалните оферти.
Ако се интересувахте да ни поканите,
щяхме да разпознаем форма на социално взаимодействие, като питие
би било добре, но иначе, мисля, че трябва да предложите на друга маса.
Каква раздразнителност към оферта.
Със сигурност, не е това, че ви намирам красиви и привлекателни.
Раздразнителност? Не.
Много е забавно, дори досадно, за да бъдем честни, но...
Не става ли малко късно?
Бих искала да отида до Овиедо.
Какво? Шегуваш ли се?
Мисля, че ще е много забавно. Много бих искала да отида.
Може ли да го обсъдим някой друг път?
Когато ви видях в галерията,
забелязах, че имате
красиви устни. Много пълни и чувствителни.
Благодаря.
Но не мога да гарантирам правенето на любов. Може да не съм настроена.
Нека да не преговаряме като в договор.
Дойдох насам без увъртане и ви предложих най-добрата си оферта.
Надявам се, че ще я обсъдите и ще ми доставите удоволствието.
Имах щастието да заема самолета на приятеля ми.
Достатъчно голям е и за тримата и съм доста добър пилот.
Звучи доста безопасно.
Преосмислете го.
Надявам се, че се шегуваш.
Този е много интересен. - Интересен?
Какво му е толкова интересното? Иска просто да ни вкара в леглото.
Но ще уреди всичко. В този случай, теб.
Вики, голямо момиче съм, ясно? Ако искам да спя с някой, ще спя.
Кристина, той е пълен странник. Това е прибързано, дори и за теб.
И ако съм разбрала правилно, бил е жесток с жена си.
Поне не е от онези фабрични зомбита.
Това е чудесна възможност да го опознаем.
Не, не е. Няма да ходя в Овиедо
с някакъв очарователен пребивач на жени.
Намираш тази агресивност за привлекателна, но аз не го правя.
И определено не е красив.
Аз мисля, че е много красив. Изглежда чудесно. Наистина е секси.
Е, ти може би, защото си нервна.
Но трябва да признаеш, че офертата му не е глупава.
Какво? Това са глупости.
Няма да ходя в Овиедо. Първо, дори не съм чувала за Овиедо
ида, за да си прахосам времето с някакъв непознат Испанец.
О, здравей. Не мога да говоря точно сега.
Опитвам се да спася Кристина от това да не направи глупава грешка.
Какво? Не, обикновено.
Ще ти се обадя пак.
И аз те обичам.
Ако се върнем в къщата, ще сложим някоя дреха в чантата и ще го видим.
Изведнъж започнах да го харесвам.
Той не е от онези лицемери. Той е креативен и артистичен.
Лицемер?
Такъв ли мислиш, че е Дог?
Дог? Някой казал ли е нещо за него?
Това е глупаво. Просто ти харесва как звучи да излетиш със самолет.
Знам. Не знам за какво да съм уплашена, освен от себе си.
Това е грешка, Кристина.
Съобщиха за малка буря извън града, извън Овиедо, но е не е опасно.
Не се притеснявайте. Както можете да видите, тук
само малко ни раздрусва, нали?
Искате ли да пилотирате? - Не, благодаря.
Лесно е. По-лесно е дори и от кола. Опитайте.
Рано сутринта, тя бяха пристигнали в града
и се настаниха в хотела, който Хуан Антонио избра за тях.
Вики се увери, че с Кристина имат отделна стая.
Ако е бил разочарова, скрил го е добре.
След това, той ги заведе до вдъхновяващата за него скулптура.
Религиозен ли си? - Не, не съм.
Целта е да се радваш на живота, независимо дали има смисъл или не.
Няма смисъл? Не мислиш, че истинската любов дава смисъл?
Да, но любовта е твърде краткотрайна, нали?
Бях влюбен в най-невероятната жена
и накрая... ние... тя ми заби нож в гърба.
Господи, това е ужасно.
Може би си сгрешил някъде.
Хуан Антонио заведе гостите си на обяд. Там обсъждаха изкуство.
Той беше пълен с истории за Мария Елена, бившата му жена.
Тоя критикува и анализира.
Доказа се като добър домакин и след това той им показа забележителности
където те се насладиха на историите за града и направиха снимки.
По-късно, купиха бонбони и торти от един очарователен магазин,
от който продуктите бяха домашно изработени.
Продължиха да документират пътуването си, но докато Вики беше
скептично настроена, Кристина си прекарваше чудесно.
Въпросът за правенето на любов не се повдигна до тази нощ
и Хуан Антонио беше малко пиян. - Благодаря.
Няма защо.
Значи,
денят почти свърши, за това
разумно ли ще е да помоля да ме придружите в моята стая?
Хайде де. Мислех, че се разбрахме за това.
Вики се опитва да каже, че е ще се жени.
Чудесно. Така че това са нейните последни дни свобода.
Не. Виж, не съм свободна. Аз съм сгодена.
Знаеш ли моята теория? Когато пия, съм много честна.
И мисля, че още страдаш от раздялата с Мария Елена
и се опитваш да се излекуваш с празен секс.
Празен секс? Наистина ли се мислиш, че ще паднеш толкова ниско?
Иска да каже, че сексът трябва да има значение за нея, това е.
Имам в предвид, градът е романтичен. Нощта е топла и спокойна.
Ние сме живи. Това не е ли достатъчно?
Аз просто дойдох, за да правя компания на Кристина. Ще се женя.
Имам си красив, чудесен годеник, с когото правя любов,
който също заема голяма част в сърцето ми.
И да бъда напълно честна, Хуан Антонио,
ако бях човек, който се заиграва, не мисля, че щях да се хвана.
Уморена съм. Не съм спала от 24 часа
и точно това и ще направя.
А ти?
Ще дойда в стаята ти, но ще трябва да ме прелъстиш.
Здравей. - Здрасти.
Дойдох за по едно питие
и да кажа благодаря, след това се връщам в стаята си.
Участва ли в малкия филм, който си правила?
Участвала ли съм? Да, разбира се. Защо?
Мислех, че ще си по-убеждаваща, че ще дойдеш само за едно питие.
Тук съм, за да спя с теб. Точно така.
Ти си доста свободен, освен ако
не прецакаш работата. - Да прецакам работата?
Имаш в предвид, да съсипя момента?
Точно така.
И как бих направил това?
Не знам. Може да е нищо,
като започнем от някой празен коментар до
неподходящо бельо.
Въпреки че, като те гледам, мисля,
че не носиш правилния вид бельо.
Трудно е да ти се угоди.
Да, известна съм с нетолерантността си.
Какво друго искаш от живота, освен мъж, носещ правилното бельо?
Не знам.
Знам, че няма да спра, докато не намеря това, което търся.
Което е?
Нещо... друго. Искам нещо различно. Нещо повече.
Някой в обратната посока на любовта.
Което значи?
Значи, че...
Не знам.
Не знам какво искам. Само знам какво не искам.
Ако не почнеш да ме събличаш скоро, това ще се превърне в заседание.
Добре ли си?
Да, добре съм. Заради това, което ядох.
Какво не е наред? Мога ли да ти донеса нещо?
Не, не трябва да пия.
Какво се случи? - Разболявам се.
Заради язвата й е и може би отравяне от храна, или и двете.
Господи, и двете.
Трябва да си поива и да не яде. - Почива?
Да, да си почива.
След като Кристина се разболя, Вики искаше да се връщат в Барселона.
Когато излезе от събранието му, ще му кажеш ли да ми се обади?
Да, все още съм в Овиедо.
Но въпреки това отидоха да разгледат забележителности.
Много съжалявам за Кристина.
Да бе. Не се преструвай на загрижен.
Сигурна съм, че постоянно си я окуражавал да пие
както направи по време на вечерята. Но мога да си държа ликьора.
Не беше споменавала язвата си. - Не.
Не, защото тя е юначка, и
за да бъде романтична, би направила всичко.
Дори за един кратък момент страст,
тя напълно зарязва всички отговорности.
След обяд, Хуан Антонио заведе Вики да види морския фар в Авилс,
който тя много хареса.
Роден съм тук.
Би било грях, ако дойда тук без да посетя баща си. Скучно ли ще е?
Не.
Не, мисля, че това ще е първото интересно предложение.
Бих искала да видя баща ти и къщата му.
Ако продължим, не мисля, че...
Добре. Всичко е наред. Той не говори Английски.
Мисля, че Испанският ми ще мине.
Той отказва да говори други езици. Това е важна част от живота му.
Наистина? Защо?
Защото е поет и пише най-красивите стихове на Испански,
но не вярва,
че някой друг ще може да намери думите, за да го каже на друг език.
Има логика. Разбирам, заради превода,
нещата могат да изгубят значението си.
Ходех на уроци по Испански. Разбира се, нямам усет към езици.
Чета доста по-добро, отколкото да разбирам на Испански.
Може би ще мога да прочета работите на баща ти.
Не, той не ги публикува. Там е работата.
Е, ... - Защо не?
Ще ти обясня по-късно. Искаш ли коняк?
Да, благодаря. Много, много малко.
Изглеждаш... изглеждаш здрав, татко.
И ти също.
Какво разбра за Мария Елена?
Все още живее в Мадрид с онзи архитект.
Тази жена беше най-добрата.
Все още имам еротични сънища с нея.
Тя също много те обичаше, татко.
Колко жалко! Беше дар от Господа.
Това беше любимото ми място за четене, когато бях малък.
И, да, исках да стана писател, не художник. Рисуването дойде по-късно.
Исках, също, да свиря музика.
Искам да кажа, че всичко, което знаех беше пълно с... не знам
истинска емоция, и трябваше да намеря начин да го изразя.
Кристина каза същото нещо.
Кристина е много интересно момиче. Искаш ли да седнеш?
Да.
Та...
кажи ми, защо баща ти не публикува поемите си?
Защото мрази света
и по този начин така се връща към тях. Да създава красиви творби и...
и да ги отрича пред хората, което мисля, че е...
Господи.
Какво толкова го ядосва в човешката раса?
Защото след хиляди години на цивилизация,
все още не сме се научили да обичаме.
Върнаха се в хотела.
Кристина се чувстваше по-добре, но още слаба и трябваше да почива.
Вики и Хуан Антонио вечеряха заедно в един малък ресторант.
Тя беше по-спокойна и двамата изпълниха сделката за виното.
Този път тя се наслаждаваше на разговора.
... няма такова място на земята.
Баща ми ме водеше тук.
Здравей.
В неудобен момент ли те хващам, скъпа?
Не, тъкмо ще ям. Да ти се обадя после?
Само да ти кажа едно нещо. Пол и Мериън са намерили чудесна къща,
която им харесва повече от тази в Бедфорд Хилс.
О, така ли? Не прибързваш ли малко.
Какво? Скъпа? Обади ми се по-късно, но тази има басейн и тенис корт.
Можем да взимаме уроци от инструктора на Пол.
Добре, ще ти се обадя пак. Не мога да те чуя.
Обичам те.
Господи. Връзката е ужасна.
Ето. - Благодаря.
Какво е това вино? Хубаво е. - Чудесно е.
Това годеникът ли ти беше?
Да, да.
Защо беше толкова нервна, когато разговаряше с него?
Бях ли нервна?
Да, изчерви се.
Е, сигурно е от виното.
Ще се разтрои ли, ако разбере, че сме вечеряли заедно?
Не, изобщо не! Шегуваш ли се?
Искам да кажа, не мисля, че той би харесал идеята
да седя с мъж, пиейки вино на запалена свещ.
Но той ще разбере, че няма за какво да се тревожи.
Винаги ли си държал работата си настрани от публиката?
Не, не съм като баща ми.
Не, казах ти.
Аз потвърждавам живота, но ненавиждам всичко.
Ясно, ясно.
Е...
Много съм любопитна да те видя как работиш.
Наистина ли?
Защо? Искам да кажа, ти не ме одобряваш.
Е, явно те опознах по-добре.
Би било интересно, и след всичко, ти си Испански художник.
Какво толкова те заинтересува Испанската култура?
Ами...
Влюбих се в църквата на Гауди, когато бях на 14,
и едното нещо води до следващо.
Чух, също, че се възхищаваш на Испанската китара.
Да, да. Обичам я.
Искаш ли да идем и да послушаме малко китарена музика тази вечер?
Тази вечер?
Малко е късно и
съм малко замаяна от виното.
Каза, че издържах на алкохол.
Плюс това, утре си тръгваме.
Добре, хайде. - Чудесно.
Това беше невероятно. Благодаря ти.
Гледах лицето ти и изглеждаше толкова различно.
Да, да. - Няколко пъти изглеждаше така.
Ясно. Като Мария Елена, сигурно.
Да, може да се каже. Ако е видяла
или чула нещо, което да й въздейства по този начин, да.
Все още си влюбен в нея.
Не, не съм.
Това го потвърждава.
Не, тя винаги е била част от мен.
Тя е важен човек в живота ми,
но за нас, нещо не се получи.
Кое по-точно?
Никога не разбрахме.
Каза, че си гледал лицето ми.
Защо?
А защо ти гледаше моето?
Гледах ли го?
Вероятно си видяла сълзите ми.
Да, малко съм извън контрол.
Гледах лице ти, защото смятам, че е много красиво.
Наистина ли? - Разбира се, че да.
Разбира се. Знаеш, че е истина.
На връщане, Вики, която не спомена нищо на Кристина, беше тиха.
Кристина, от друга страна, говореше нервно.
Трябва да ви се извиня, задето съсипах целия уикенд.
Направо го потъпках. Засрамена съм.
Не знам дали беше от виното или от храна, та се получи тази язва.
Слава Богу, че знаеш толкова места, за да държиш Вики заета.
Имах ужасни кошмари, че вие двамата сте като олио и вода -
не можете да се търпите. Не можех да се движа.
Вики затъна от работа в библиотеката.
Идваха й глупави идеи на главата и тя се концентрира върху тезата.
Но мислите й доста често се връщаха към Овиедо.
Кристина, търсейки значенията на само изразяването,
обиколи улиците на Барселона, експериментирайки с страстта си,
фотографията, и си мислеше, че е изглеждала като пълна глупачка
точно в момента на истината с Хуан Антонио.
След това, 48 по-късно, Кристина отиде при Вики с изявление.
Вики, той се обади!
Какво? Кой?
Хуан Антонио. Току-що ми се обади.
Хуан Антонио ти се е обадил?
Да, иска да ме заведе на някаква винарна,
за да опитваме вина или нещо такова. Казах му, че ще ида.
Опитване на вина? Ами язвата ти?
Не, тя е наред. Малко вино няма да навреди. Важното е, че ще го видя.
Не е ли чудесно? - Да, да.
Не мога да повярвам. Никога не предполагах, че ще се обади.
Това е чудесно. Радвам се за теб.
Тази нощ, двете жени не можеха да заспят.
Кристина седеше в кухнята, пишейки стихове и пиейки кафе.
Вики се загуби в спомените от онази нощ, която изглежда нереална.
Ало?
Здрасти, скъпа. Събудих ли те?
Не, не. Не тъкмо си лягах.
Съжалявам, че ти се обадих толкова късно. Трябваше да изляза от офиса.
Да се освежа, да си взема кафе, и ми хрумна тази идея. Слушай.
Баща ми има връзки с Американското посолство в Испания.
Мислех, че ще изляза по-рано и ще се оженим в Барселона.
Ти каза, че е романтично там. Просто набързо ще подготвим всичко.
Разбира се, че ще го направим церемония и в Ню Йорк, но в
Ще бъде забавно. Какво мислиш? - Какво? Да се оженим тук?
Защо не? Ще е кажем на децата си, че сме се оженили в Испания.
И приятелите на татко ще уредят всичко.
Не знам какво да кажа.
Не звучиш добре.
Не, просто е...
Изненадана съм.
Така или иначе ще се оженим през есента. Ще го направим, обещавам.
Така че какъв е смисълът?
Смисълът е, че е различно, че е вълнуващо. Казах на Кен и Алис.
Обадих им се по-рано и казаха, че и те така биха постъпили.
Имам в предвид, Лондон в техния случай, те бяха много развълнувани.
Ами, аз...
Звучиш сякаш не искаш.
Аз ли? Не. Защо да не искам?
Не, аз...
Мисля, че е чудесна идея. Мисля, че е чудесно.
Да, мисля, че ще бъде страхотно.
Ще ти се обадя утре. Знам, че те събудих. Обичам те.
Хуан Антонио заведе Кристина във винарната.
После я закара до неговата къща - красиво място, което беше купил
от друг художник преди години, и което играе ролята на дом и студио.
Той й показа работата си, на която тя се възхити.
Тя хареса цветовете и безпорядъка и начин, по който ги е направил.
Оставаше само един етаж до спалнята му.
Разказа за брака си с Мария Елена, за тяхната дълбока любов
и за ужасните им кавги.
Каза й, че не искаше да прави любов с никой друг в тази спалня.
Този пък, Кристина успя да удържи храната си.
Хуан изведе Кристина още няколко пъти.
Отидоха да видят скулптура на един негов приятел.
Показа й любимите си части на града, след което тя ги снима.
Хуан Антонио се държеше приятелски с курвите и смята, че правят хубави
предложения. Той окуражи работата на Кристина, въпреки че тя беше
срамежлива. Заведе я на обяд с приятели си - поети и артисти.
Кристина се държеше доста добре.
Междувременно, един ден, отивайки на урок отново в Парк Гаел, който е
дело на Гауди, и които фигури са изпъкнато наместени в тезата й,
Вики се натъкна на неочаквана среща.
Вики.
Здравей.
Как си? - Господи, какво правиш тук?
Нищо. Просто направих няколко скици.
О, ясно.
Не исках да те притесня.
Да ме притесниш, не. Как би могла да ме притесниш?
Нямахме шанс да си кажем довиждане.
Е, можеше да ми се обадиш.
Да, чудех се. Но не мислех, че ще има голям смисъл.
Но не ми се обади, дори не каза нищо.
"Благодаря ти. Беше забавно. "
След като си правил любов с някого, би следвало да му се обадиш,
освен ако не си бил много разочарован.
Точно обратното.
Но...
ти имаш планова да се жениш
и си помислех, че ще е най-добре да спрем преди да стане късно.
Просто казвам, че правихме любов и после изчезна от лицето на Земята.
Искам да кажа, осъзнах, че тези неща не значат много за теб.
Ако те бях последвал, щях да ти дам само загриженост, а на мен
разочарование. Искаш да кажеш, че бих могла да те нараня за една нощ?
Мария Елена казваше, че
само неосъществената любов е романтична.
Ясно. Добре.
Е, истината е, че си подхождате повече с Кристина.
Много си паднах по нея.
За това се радвам за теб и за бъдещият ти съпруг.
И аз
се радвам за теб и Кристина.
И така сутринта, когато бъдещият съпруг на Вики пристига, дойде.
Хуан Антонио, като един креативен човек, винаги се е нуждаел да живее
с жена, затова беше поканил Кристина да се премести при него и тя прие.
Значи вие работите в Глобал Ентърпрайс. Том Сътър ми е приятел.
Познавате Том Сътер? Играем голф с него!
Така ли? Е, знам няколко истории. Том никога не ме е бил.
Е, та той да не е най-добрият играч в света.
Господи. Направо си различен човек в леглото.
Наистина ли? Какво имаш в предвид?
Беше много добра.
А по принцип не съм ли?
Не, разбира се, че си.
Правя ти комплимент.
Може би е от Барселонския въздух.
Eла тук, прегърни ме. Прегърни ме.
Добре ли си? - Да.
Как е Кристина?
Тя се премести при да живее при един друг човек.
Доста прибързано. Не ми казвай, че е бикоборец. - Не.
Писател? Композитор? Измъчен превзето интелектуален и
само унищожителен? Да, знам. Понякога ми се качва на главата с любовниците й.
Виж, харесвам я, защото ти е приятелка,
но те предупредих. Тя е нещастен човек.
Не може да комбинира имиджа си на специална жена с този на
актриса, опитваща се да намери себе си.
Намирам презрението за нормално претенциозно. Това е скучно клише.
Но мъжете я харесват. - Тя е красива.
Не е трудна да се сложи в чувала.
Сега ти, от друга страна, изискваш усилие, за да те вкарат в леглото.
Но си струваше борбата.
Така ли? - Да.
Хуан Антонио иска да ме заведе на онзи развеселителен парк.
Мислех, че ще ходим на обяд заедно,
и след това да отидем да го видим заедно.
Какво? Утре за обяд?
Не можем. Имаме планове.
Не, винаги можем да отидем на плаване с Марк и Джуди.
Искам да отида с Кристина и Хуан. - Но аз искам да отида на плаване.
Да, ще бъде чудесно. Утре. Добре.
Двойките се срещнаха за обяд и по това време се получи неразбирателство.
Хуан Антонио, мислейки си за Кристина, се опита да докосне
крака й под масата, но без да иска докосна този на Вики.
Развеселителният парк беше такъв какъвто Хуан Антонио го описа.
Беше античен и очарователен, и имаше изглед към цяла Барселона.
Виждам защо обичаш годеника си. Той е много чаровен.
Да, така е.
И много си подхождате.
Не мисля, че харесвам начина, по който го казваш.
Исках само да кажа, че сте чудесна двойка.
Не разбираш. Не мога да направя нищо сега.
Не искам да кажа, че тази мисъл не ми е минала през ума, но...
Вики, моля те. Не трябва да навлизаме в този разговор отново.
Нещата продължиха и аз започнах да изпитвам чувства към Кристина.
Тогава какво... ? Защо докосна крака ми под масата?
Не съм. - Напротив.
Не го докоснал. - Когато те погледнах.
Не. Ако съм го направил, е било по по грешка. Исках да докосна този
на Кристина. - Добре. Съжалявам.
Не, аз съжалявам. Беше моя грешка, но слушай.
Вие ще имате ваш собствен живот. Живот, който винаги си искала.
Да, по дяволите, и тогава срещнах теб
и тогава прекарахме този глупав уикенд заедно и сега не знам къде съм.
Моля те.
Аз съм с Кристина, а ти се жени след две седмици, Вики.
Знам.
Знам. Прав си. Кристина те обича. Никога не бих...
Да, аз и Кристина си пасваме.
Тя говори моя език. А ти и аз ще сме
като гърло с различна уста.
Разбра ли ме?
Може би пътищата ни ще се пресекат отново, но под различни обстоятелства.
Животът е непредсказуем.
Прав си. Прав си. Аз съм глупачка.
Не знаех какво очаквам да се случи.
И така денят на сватбата дойде и Вики се ожени за Дог.
Кристина беше там. Тя не доведе Хуан Антонио, но той се извини.
Следвайки церемонията, младоженците заминаха на меден месец в Севилия.
Междувременно, Кристина започна да чувства неща, които винаги е искала
но в миналото не бе ги намерила.
Тя беше приятелка на вълнуващ човек, художник, в чиято работа тя вярваше.
Тя вече си мислеше, че е чужденка,
но още вярваше в Американската култура,
за която остана търпелива.
Видя в себе си Европейска душа в тон с мислителите и художниците,
които и позволиха да изрази трагичната гледна точка за живота.
С приятелите на Хуан Антонио, тя общуваше с изобретателни хора.
Тя харесваше компанията им и продължи да експериментира с писане и снимане.
Добре ли си прекарахте? - Да. Севилия е невероятна.
Засякохме едни приятели от Ню Йорк и прекарахме малко време с тях.
Прекалено много време.
Просто си ядосана, защото ни извадиха душите на моста.
Не харесвам моста. - Нито пък аз.
Какво е това? - Гирлянда, вашето внимание, моля.
Кристина и Хуан Антонио ви изпратиха този сватбен подарък.
Когато разбрах, че с Хуан имат сериозна връзка, не можах да повярвам.
Точно това ни трябваше - Росчаско петно.
Не мисля, че го харесвам.
Тогава ще ти купим от Алехандро.
Мария Елена е... тя се опита да се самоубие.
Какво?
Добре ли е?
Да. Да, така мисля. Не знам Трябва да вървя.
Къде отиваш?
До болницата.
Да дойда ли с теб?
Не мисля, че ще е добра идея за нея. Тя е побъркана.
Тогава ми се обади, ако си промениш решението.
Добре, разбира се.
Хуан Антонио побърза да стигне болницата.
Кристина се опита да заспи отново, но имаше тежки чувства.
Задряма за малко, но се събуди в най-късния час.
Тъкмо правя кафето. Всичко наред ли е?
Кристина, това е Мария Елена.
Чувствам се като глупачка.
Тук трябва да говориш английски, моля.
Засрамена съм.
О, не. Моля те, не се чувствай така.
Мога ли да ти донеса нещо?
Водка.
Водка?
Ще пиеш водка?
След всичките хапчета, които глътна?
Луда ли си или какво?
Искам да се изкъпя, може ли?
Искам да сваля тези дрехи от мен.
На английски, английски.
Когато си тук, ще трябва да говориш английски.
Щом искаш да се изкъпеш, отиди в стаята за гости.
Значи сега съм гост в собствената си къща?
Да. Гост си.
Давай Мария Елена, моля те. Давай.
Ето там. Знаеш къде е стаята.
Та... какво става?
Какво?
Нищо. - Всичко наред ли е?
Да, мисля, че е добре.
Искам да кажа...
нещата не се получиха в Мадрид и
и тя се прибра с автобуса тази вечер, сама.
Светът й изглеждаше черен и сега всички й планова ги няма и
и се е взела свръх доза на спирката.
О, Господи, това е ужасно.
Трябва да остане с нас.
Какво? С нас?
Трябва да остане с нас. Няма пари. Не може да се грижи за себе си.
Аз, аз винаги съм
бил опора в нейния живот.
Разбира, но как така ще остане тук?
Нали разбираш, мисля, че не
може да й се вярва, ако остане сама. Това е проблемът.
Искам да кажа, дори и да... чакай да помисля, дори и ако...
Ако й се намери място...
Може би се нуждае от психиатър.
Не. Винаги не е харесвала докторите.
Разбирам, но къде ще остане? - Тук.
За колко време?
Кристина, знам, че...
Разбирам. - Няма си никой друг.
Разбирам. Само за кратко време. - Най-много няколко месеца.
Ще остане за няколко месеца?
Минавал съм през това и преди.
Значи... имам в предвид... , ако...
По дяволите.
Ако я познаваше, когато я срещнах за първи път.
Искам да кажа, красотата й ми спря дъха.
Да, знам. - Тя беше толкова талантлива,
толкова чувствена.
Избра мен от стотици други мъже, които се бореха за нея.
Бяхме сигурни, че
връзката ни е перфектно, но имаше нещо, което липсва.
Както любовта изисква перфектен баланс.
Също като човешкото тяло.
Може да се окаже, че имаш всички витамини и минерали, но...
но ако има дори един, малък елемент, който да
липсва, като, като
например, като солта на ястията.
Солта?
Коя е тя?
Жената, с която живея.
Трябва да говориш английски около нея, моля те.
Защо? За да покажа уважение?
Именно. За да покажеш вежливост.
Не й вярвам, Хуан Антонио.
Очите й не са един и същи цвят.
Винаги имаш параноични идеи за жените, които познавам.
Тя е красива.
Мислиш ли, че ще ти е достатъчна?
Ами, тя е доста умна и е свободно мислеща, като теб.
Като мен? - Да.
Все търсиш мен във всяка жена.
Това не е вярно, Мария Елена.
Бях в Овиедо преди няколко седмици с жена, която е точно обратното на теб,
Американка, и нещо красиво й се случи.
В грешка си.
Винаги ще търсиш дубликат на това, което имахме. Знаеш го.
Говори английски в тази къща. Само за това те моля.
Ясно?
Не ми говори така.
Защо ми се ядосваш толкова много?
Слушай, слушай.
Защо реши да се самоубиеш?
Каква ли глупава идея ти е минала през ума!
Опита се да се самоубиеш, за Бога.
Остани тук докато си стъпиш на краката
и след това, моля те, махни ми се от живота!
С теб бяхме толкова близо до съвършенството.
Ти си прекалено откачена. - Но това ти харесва.
Винаги си харесвал променливото ми настроение.
Но какво липсваше, Хуан Антонио?
Какво липсваше?
Говори английски!
Не я харесвам! Не й вярвам! И знаеш, че ти мисля най-доброто.
Но не и когато се опита да ме убиеш.
О, това ли? - Да, това. Тази малка подробност.
Искам да кажа, ти...
си подозрителна за нея, защото ми е приятелка. Това е очевидно.
Не, не. Виждам, че си изгубен... и объркан, откакто скъсахме.
За всичките ти приказки, за заклеването в жени и вечната любов,
всичко това ще свърши зле за теб.
И всичко това, не за една, а за две
Американки.
Още кафе?
Да, моля.
Съжалявам.
Ето захар.
Не, благодаря.
Мислех си да отидем да покараме колело в провинцията по-късно.
Искам да кажа, времето е хубаво.
Определено ще вали.
На английски.
Не, всичко е наред.
Не говориш испански?
Не. Уча китайски.
Китайски?
Защо?
Мислех, че звучи добре.
Кажи нещо на китайски.
Аз ли?
И мислиш, че това звучи хубаво?
Е, може би не по начинът, който го произнасям, но...
Ако питаш мен, китайският звучи пронизващ. Като пирон в главата е.
Говори английски, Мария Елена.
Чувала ли си как говоря в китайски ресторант? Толкова е неприятно.
Мария Елена, достатъчно.
Говори английски.
Съжалявам. Много съм нервна днес. Имах кошмари.
Искаш ли да рисуваш?
И ти ли рисуваш?
Пита дали рисувам.
Питай него. Той открадна всичко от мен. Целият си стил.
Обича да си измисля истории.
Начинът ти на виждане е мой.
Не казвам, че не си ми повлияла. - Повлияла?
Да.
Повлияла? - Но да кажеш, че съм откраднал от теб.
Лицемер, лицемер, лицемер.
Да кажеш, че съм ти откраднал стила е малко заблуждаващо.
Няма нищо. Все пак рисувахме рамо до рамо
няколко години и ти просто наследи виждането ми като свое.
Това е приказката, която измисли и искаш да разпространиш.
Но не е вярна.
Винаги е имала проблеми с реалността. Няма да се ядосвам.
Какво казаха в художественото училище? Че съм гений.
Винаги съм окуражавал таланта ти.
Не говоря за талант. Казах гений. Гений.
За малко да те убия за него.
За малко да ме убиеш за него със стол.
Само се защитавах. Държеше бръснач и беше пияна
с бръснач и ядосана.
Това беше ревниво. Бях луда по теб, а
ти ми изневери с жената на Аугустино.
С очите си.
Искаше да ме убиеш, задето съм я погледнал?
Не искам да говоря повече за това, ясно?
Край.
Сега те заварвам с някоя друга и съм наред. Учтива съм.
Какво друго искаш?
С течение на времето, Кристина наблюдаваше Мария Елена и Хуан Антонио
и откри, че сърцето е голяма загадка за всички.
Къде беше? Пишеше ли?
Да, опитвах се.
Толкова съм любопитна. Наистина ли си вярва, че си откраднал от нея?
Е, предполагам, че съм взел
повече, отколкото признавам.
Затова винаги съм толкова чувствителен, когато повдигне темата.
Чувствам се малко тъжна. - Защо?
Защото мисля, че никога няма да мога да ти
повлияя или да те вдъхновя като нея.
Така се чувствам. - Това не е така.
Това не е истина. Никога не бях чувал Скриабската соната,
докато ти не ми пусна записите и сега не мога да спра да я слушам.
Така ли?
Е, това ме прави щастлива.
Какво?
Може би не е добра идея тук.
Какво?
Напоследък тя е по-добре
и не искам да я разтроя.
Разбира се, не. Добре.
По време на езиковия клас, на който ходеше няколко пъти през седмицата,
за да подобри испанския си, срещна Бен,
младеж, който не спираше да я гледа и започна да я заговаря всеки ден.
Не мога да повярвам, че ме наеха. Испанският ми е по-слаб от перфектен.
Не, мисля, че е добър.
Става.
Харесва ли ти в Барселона?
Да, ако имах повече приятели.
Вчера се разхождах от плажа до парк Гаел, търсейки Гауди.
Искаш ли да гледаме филм?
Филм? - Сряда следобед?
Да.
Филмът беше голям успех и Бен доказа като добра компания за Вики
и когато магазинерът го нямаше, той не можа да се сдържи да не й хване ръката.
Не. . недей.
Не?
Не.
Знаеш, че наскоро се омъжих.
Да. Но останах с впечатлението, че
си избързала и сега съжалявам?
Да съжалявам? Така ли изглеждах?
Ако съм видял правилно.
Не.
Не трябваше да ти казвам.
Винаги съм била някого, който знае какво иска.
Но явно не си.
Не. Срещнах някой друг и...
Няма да навлизам в подробности.
Човек, който срещна?
Той живее с най-добрата ми приятелка.
Какви ли ги говоря.
Когато се слушам, осъзнавам, че говоря щуротии.
Просто се омъжих за мъжа, за когото исках.
Сигурна ли си?
Така мисля.
И? Какво се случи?
Един проклет уикенд в Овиедо.
Кристина, Хуан Антонио и Мария Елена отидоха на колоездене в провинцията.
Мария Елена беше решила, че ще готвят вечеря и настояваше да наберат малини.
Чакайте ме!
Замаях се!
Това е идеалното място. - Ето така.
Можеш ли да ми подадеш... - Да, ето.
Какво не е наред?
Какво, какво, какво? Какво стана?
Чакай, седни. Седни, седни.
Кръста или гърба те боли?
Ето тук. Изчакай. - Тук?
Чакай, позволи ми да...
Искаш ли аспирин? Имам в чантата.
Добре. Отпусни се. Веднага се връщам.
Всичко е в главата му. Твърде много се е натоварил.
За света е безотговорен, нищо няма значение, животът е къс и без цел.
Но всичкият му страх току-що отиде в главата му.
Знаеш ли, че тя свири на пияно?
Не.
Не знаех. За това ли имате пияно в къщата?
Можех да стана пианист.
Да, можеше. Никой не свири Скарлети като Мария Елена.
Тя разбира Скарлети. Прав ли съм?
Свириш ли?
Не. Току-що осъзнах факта, че
не съм надарена, нали разбирате.
Мога да оценя изкуството и обичам музиката, но...
Тъжно е, наистина, защото чувствам, че имам много да изразя,
но не съм надарена.
Но имаш талант.
Не. - Да.
И какъв е той?
Правиш красиви снимки.
Това е така. Винаги прави снимки, които крие от мен.
Крия ги, защото не са нищо. Откъде знаеш, че правя снимки?
Намерих ги в багажа ти.
Ровила си ми в багажа?
Разбира се. Първата нощ, когато бях в къщата, ти нямах доверие.
Не вярвах, че си тази, за която се представяш.
Исках да разбера кой всъщност дели легло с бившия ми съпруг.
Какво?!
Кой знае какво щях да намеря? Как можеше да знам, че няма да ме нараниш.
Въпреки всичко си мислех, че ще ме убиеш.
Ето и още няколко.
Не казвай, че ги харесваш, ако не ги харесваш.
За какво говориш? - Толкова са красиви!
Виждаш ли? - Виж тази.
На следващия ден, Мария Елена отиде с Кристина, за да снимат.
Тя имаше изключително око и знаеше много за изкуството на фотографията
и научи Кристина на много неща за естетиката и тънкостите при снимане.
Посъветва я да замени дигиталния с по-старт фотоапарат за по-интересно.
Каза, че е важно да има тъмна стая, затова спретна една в мазето
и научи Кристина на разнообразни техники и разви таланта на й.
Снимаха всичко, от глупаво изглеждащи кучета до сурово изглеждащи деца.
Но главният предмет беше самата Мария Елена.
По време на пазаруване, Вики и Дог срещнаха Адам и Сали.
Адам и Дог бяха в един и същ бизнес и бяха много приятелски настроени,
въпреки че в Ню Йорк не прекарваха много време заедно.
О, трябва да се шегувате.
Всяка програма на телевизията може да бъде гледана на компютър.
И така летя към Токио, 40000 фута над земята
и гледам "Метс", на живо, на лаптопа ми.
Винаги си в контакт.
Ще свържем къщата с всичко. Търся новите китайски телевизори.
Трябва да имаш като моето момче, за да те оправя в инсталирането. Гений е.
Ще ти дам визитката му.
Тъкмо си намерихме място в Гринуич.
Имаме този чудесен декоратор, който ти препоръчвам да използваш.
Изобретателен е, но знае кога да отстъпи.
Направихме го модерно с части от антики тук-там.
Обичам да ги комбинира, но Господи, цените...
Имаш ли идея колко струва една ориенталска рогозка?
Права е.
Всъщност, има една стара шега. "100000 за персийски килим? За 50000...
Животът продължи добре за Вики и Дог,
когато един следобед се случи непредвиден момент.
Няколко дни по-късно, Джуди помоли Вики да се видят извън къщата за по кафе.
Каквото стана другия ден. Не
искам да ме разбираш погрешно.
Наистина не ми влиза в работата.
Не изневерявам на Марк с партньора му. Наистина.
Не си и го помислих дори.
Не, че не съм имала фантазии
някой да дойде и да измъкне от положението ми.
Но фантазиите не са ми с Джей Левис.
Независимо, че на него би му харесало.
Да те измъкне от положението ти?
Не съм била влюбена в Марк от
години. Обичам го, но не съм влюбена в него.
Съжалявам, че чувам това.
Смешно е. Просто направих...
Казах същото и на психиатъра ми.
И той какво каза?
Каза, че съм
прекалено уплашена, за да действам и че
търся някакъв вид магическо разрешение,
което е нереално.
И че изневярата не е отговорът.
Съжалявам, че ти казвам това,
но бях толкова засрамена, когато ни видя.
Просто съм...
Виж, не се чувствай задължена да ми обясниш това, което чувстваш.
Марк е чудесен.
Сигурна съм, че
всяко незадоволение си е мой проблем.
Просто...
Не мога да го изоставя и знам, че няма да го направя.
Защо не?
Просто... не мога.
Страх ме е.
Моментът е отминал вече.
Забележимо е за мен, че ти и Хуан Антонио сте още влюбени,
когато ви видях заедно.
Любовта ни е вечна. Вечна е, защото няма да проработи.
Затова винаги е толкова романтична, защото не може да бъде завършена.
Може би не може да бъде завършена,
защото ви се пречкам.
Не знам. Чувствам се като...
Не. Преди теб
с него си причинявахме толкова много болка, толкова много страдание.
Без теб това нямаше да е възможно. Сещаш се защо.
Защото ти си липсващият елемент.
Ти си като боята, която като е добавена в палитрата, прави цвета красив.
Не се ли изкушавате с Хуан Антонио да правите любов?
Чувствам се като... не знам.
В края на брака ни, не.
Но трябва да каже, че тези чувства се връщат, благодарение на теб,
но сега са по-силни.
Не бих била разочарована. Никога не съм искала да ви се пречкам.
Знам, че нямаше да си разочарована. По същия начин получавам тези чувства,
когато ви чувам заключени в страстта всяка нощ.
Чувам ви и съм щастлива.
Дали Кристина нямаше нищо против един следобед Мария и Хуан да правят любов?
Преди това, тя им беше дала благословия, но се беше объркала.
Не беше така широко скроена, както винаги си се е представяла
и мисълта, че двамата са в леглото и неизбежността от това породи конфликт.
Накрая тя се отпусна
и се пусна по течението с неща като толерантност, с която тя се гордее.
Първо се притесних, но после започнах да гледам на това като обикновено.
Какво е правилно, какво подходящо, според "местната полиция".
Виждате колко прецакани са повечето от браковете.
Значи казваш, че споделяш мъж. Ти си като жена на Мормон.
Знам, че звучи странно, но и тримата сме част от връзката и се поддържаме.
Да, но ако всички правеха така, нищо нямаше да излезе. - О, стига де.
Хайде да не навлизаме в тези надути категорични спорове. Както и да е.
Каквото и да е? - Мария Елена казва, че има много истини в живота.
Не знам. Ти можеш ли да живееш така?
Е, никога не съм имала нейния...
Какво? Нейната свобода? - Не е вярно.
Никога не съм имала нейния кураж.
Куражът й? Следващия път сигурно ще скочи в леглото с Мария Елена
и после ще го възхвалява като някакъв вид по-як стил на живот.
Аз вече спах с нея.
Не! - Да.
Кога?
Когато направиха онази тъмна стаичка за мен.
Те ме карат да правя снимки и се чувствам много добре.
Ако искате вярвайте, но ставам много по-самоуверена.
Бяхме долу в тази стаичка.
Аз работех по едни снимки и други неща...
Нямаше да мога да ги направя, ако тя не ме бе вдъхновила.
И се случи много естествено.
Не беше ли притеснена?
Не, беше много приятно и нежно.
Хареса ли ти? - Да.
Само един път ли?
Да. Искам да кажа, просто се случи, нали се сещате.
Не планирам да го правим често.
Но ако ти е харесало...
Да, хареса ми. Тогава ми хареса.
Каза ли на Хуан Антонио? - Разбира се. Няма какво да крия.
Тогава можеш ли да кажеш, че си бисексуална?
Не. Не виждам смисъл да разтегляме всичко. Аз съм си аз.
Също както преспах с Хуан Антонио, защото ми хареса.
Чудесна история.
Да, историята е чудесна.
Виж, не се поставям за съдя, така че...
За какво си мислиш?
Не знам. Колко бързо минава времето.
Лятото почти свърши.
Скоро се връщаме у дома.
Мислех, че ще си мислиш за
преживяването на приятелката ти в тъмната стая.
И като говорим за тъмни стаи.
Ела тук.
През седмиците, Кристина ставаше все по-сигурна в себе си като фотограф.
Хуан Антонио и Мария Елена я подкрепяха, когато има съмнения.
Благодарение на тяхното окуражаване, фотографията стана част от живота й.
До сега, тя, Хуан Антонио и Мария Елена станаха любовници.
Всичко изглеждаше перфектно балансирано, перфектно в тон.
Мария Елена беше спокойна и отпусната.
Хуан Антонио преминаваше през много креативен период с рисуването си.
Тъй като бяха последните дни на Кристина изтичаха,
тя започна да чувства старо, познато раздвижване,
растяща непокорност, от която тя се страхуваше, но я разпознаваше.
Изведнъж, мислите започнаха да взимат надмощие над чувствата й.
Мислите и въпросите за живота и любовта й.
И колкото повече се опитваше да устои, толкова повече не можеше да спре.
Най-накрая тя реши.
Една вечер, след вечеря, тя направи изявление, което изненада всички.
Това, което са имали родителите ми, него искам, нито пък това, което имах.
Знам това. Но знам, че не мога да живея така вечно.
Казах ли ти?
Добре.
Какво искаш? - Искам нещо различно.
Какво?
Не знам, но не и това.
Няма отговор, Кристина.
Не разбрали? Тя получи това, която искаше.
Иска нещо друго. Това не е достатъчно за нея.
Като болест е. Нищо никога няма да й е достатъчно.
Не се сърди. И говори на английски. Не мога да те разбера.
Това момиче никога няма да бъде задоволено.
Говори английски, за да може да ни разбере.
Знаех си, че ще ни използваш. И успя.
Знаех си.
Знаех си! Знаех си.
Достатъчно.
Говори на английски, моля те, за да може да те разбере.
Хронично заболяване, ето това имаш. Хронично заболяване.
Голяма болест!
Не е това, Мария Елена. Не е така.
Точно това е. Погледни ме.
Знаеш ли колко много те обичаме?
Да. И аз също ви обичам.
Не, не е вярно. - Няма нищо общо с това!
Знаех си, знаех си.
Сега млъкни, моля те.
Млъкни. Просто не е срещнала правилния човек, все още.
Но когато намери този човек, не ти или мен,
цялото това нещо ще намери щастие и покой и ще отмине.
Не е така. - Добре, хубаво.
Къде ще отидеш, Кристина?
Трябва да се махна оттук за няколко седмици и
и да си оправя мислите.
Това ми е проблемът. Няма нищо общо с вас.
Ела тук.
Нека да бъдем
благодарни за цялото добро време, която прекарахме заедно. Става ли?
И да си спомняме един за друг с уважение,
любов и привързаност.
Кристина разказа на Вики какво се случи
и каза, че ще отиде до Франция за няколко седмици, за да се оправи.
Каза, че ще се върне, за да я забере и ще могат да се върнат заедно в Ню Йорк.
Значи е бил Хуан Антонио през цялото време?
Няма да направя нищо. Забрави какво ти казах.
Просто се нуждаех от някого и се сближихме.
Защо не действаш сега? - Сега?
Какво, да скъсам с Дог, който е много мил човек,
който се ожени за мен по добра воля, за какво?
За Испански художник със страстна вратовръзка
и бивша жена, който сигурно дори не споделя това, което чувствам.
Кого ли заблуждавам? Но сънят е вълнуващ.
Ако бях на твое място, нямаше да губя и минута. Щях да го направя.
Да направиш какво?
Ти си влюбена в него.
Направи нещо или годините ще отминат, и ще съжалявам, Вики.
Не, не. Какво говориш?
Не мога да рискувам всичко. Ако Хуан Антонио не съществуваше,
щях да съм си добре с Дог.
Просто добре? - Да, както го планирах.
Колко искрена искаш да бъда? Когато погледна в Дог, виждам Марк.
Използваш ме, за да пренапишеш историята си.
Въпреки възражението на Вики,
Джуди беше решена да намери начин и да ги събере
като накара нейната приятелка, Габриела, която беше важен човек в
света на изкуството, да направи парти и да покани Вики и Хуан Антонио.
Между другото, като предсказание, без Кристина
връзката на Хуан Антонио и Мария Елена, беше отишла към предишната си разруха.
Посветих цялото си време на теб, понасяйки тиковете и навиците ти.
Моята работа страда. - Вината не е моя.
Не съм виновна, че работата ти отиде по дяволите и че ти никога не порасна.
Знаеш ли какво ми е като те гледам,
че никога няма да осъзнаеш пълния си потенциал?
Остави ме. Остави ме, моля те.
Както беше станало преди, по общо съгласие, Мария Елена си събра багажа
и напусна къщата на Хуан Антонио.
Навлиза наблизко.
Той е събеседник от близо.
Сигурно за това е толкова успешен.
Казвах й в колата, когато идвахме насам, че съм много
Мисля, че ще ми бъде добър партньор.
Ще проверя храната. Някой иска ли нещо?
Ще ти се набута в лицето.
Ще дойде наблизко, но...
Здравей.
Изненадан съм да те видя.
Аз също. Не мислех, че харесваш партита.
Дойдех, защото Габриела настоя. Стара приятелка ми е.
Знаеш, че аз и Кристина вече не сме заедно, нали?
Да.
Значи сега си с бившата?
Не, и Мария Елена си отиде.
За сега.
Забавно е. Мария Елена и аз
сме един за друг, но не сме един за друг.
Това е противоречиво. За да го разбереш, трябва да си поет.
Защото аз не съм.
Ами ти? Всичко наред ли е със съпруга ти?
О, да. Прекрасен е. Просто страхотен.
Доволна съм от това, как нещата си дойдоха на мястото.
Защо ли не ти вярвам?
Не се опитвай да флиртуваш.
Осъзнавам, че леглото ти е празно сега,
а ти винаги си имал малък копнеж за мен, но ще си тръгваме този...
Да се срещнем за обяд.
Прекалено съм уплашена.
Какво?
Прекаляваш, Том.
Просто прекаляваш.
Къде?
Добре. Така е по-добре. Просто се опитай да не мърдаш.
Чуваш ли ме?
Трябва да вземем птичка за Марк и Джуди.
Не можем да им вземем птичка.
Защо? - Глупаво е.
Красиви са. Винаги съм искал птичка.
Когато се приберем вкъщи, искам да вземем птичка за новата къща.
И без това уча близко до Бредфорд Хилс. Та какво мислиш?
Да, може.
Почакай.
Ало?
Прекарай утрешния следобед с мен.
Това не е възможно. Приготвяме се да потегляме.
Бъди на ъгъла на Кале Тилес в Педралбес.
Ще те взема на обяд.
Губиш си времето. Не мога да говоря сега.
Виж, не съм такъв човек, който застава между съпруг и съпруга.
Но Джуди ми се обади и ми каза, че не си щастлива.
Каза ми, че си влюбена в мен, а не в мъжа, за който си се оженила.
Не мога да говоря сега.
Хей, скъпа. Какво мислиш?
Кой беше?
На телефона.
О, това беше учителят ми.
Наистина ли?
Иска да отидем на обяд, за да си кажем довиждане.
Чудесно. Ще ходя да играя голф с Марк сутринта.
Това са...
Напоследък работя върху тях.
Много са поразителни. О, Боже мой.
Трудно е да опишеш рисунка.
Не трябва да я описваш. Великолепна е.
Тази всъщност трябва да е обърната.
Може ли... може ли да искрена за нещо?
Тази.
Има нещо страшно в нея.
На Мария Елена е. - О, това обяснява всичко. Хаотична е.
Може да се каже несъсредоточена...
О, Господи, какво правя тук?
Не знам какво очаквам да стане.
Мина много време откакто правихме любов в Овиедо.
Мислех си за това много пъти.
Сигурна съм, че не си мислил за това, когато си правил любов с Кристина.
Но никога не съм те лъгал.
Още първия път ти казах, че съм привлечен и от теб и от Кристина.
Няма просто да преспя с теб. Не съм добра в това.
Но онази нощ не беше нервна. - Тогава не бях омъжена.
Но ти предстоеше.
Да, прав си. Това е, което искам.
Но какво трябваше да направя?
Да правя любов с теб и да продължа с брака си сякаш нищо не е станало
или да го прекратя?
Джуди Наш каза, че се изправяш пред нещастен живот.
Е, да, може би, защото вижда себе си.
Може би ще разбереш повече за чувствата си, ако правим любов отново.
Да, или ще разбера по-малко.
Виж, не казвам, че не се изкушавам,
но това изисква толкова различни емоции,
за да го направя с човек като теб.
Какво правиш?!
Ще се убиеш.
Не искам да живея! Не искам да живея, по дяволите!
Пусни го. Сега, сега!
Не разбираш ли, че не искам да живея. Не мога да живея по този начин.
Главата ми ще се пръсне
Не мога да издържам вече. Не мога.
Дай ми оръжието.
По дяволите!
Чуй ме, моля те, любов моя.
Чуй ме, любов моя.
Всичко е наред, любов моя. Всичко е наред.
О, Господи!
О, Боже мой, много съжалявам!
О, Господи, и двамата сте луди! И двама сте напълно луди.
Как, по дяволите, ще обясня това на мъжа ми?
Не мога да живея така. Това не е моят живот.
Просто не мога.
Все още не мога да разбера защо учителят ти е имал оръжие.
Казах ти. Той просто ги колекционира. Показваше ми един и без да иска стреля.
Трябва да го съдим! Това е толкова безотговорно.
Не, не е чак толкова зле, наистина.
Ами ако нещо ти се случи?
Какво? Какви ги говориш?
Обичам те толкова много.
Дог никога не разбра истинската история.
Джуди знаеше тайната, но разбира се, беше облекчена, че Вики не беше ранена.
С заминаването на Вики обратно към Ню Йорк, плановете на Джуди да спаси
Вики от собствената й съдба, се провалиха.
Когато Кристина се върна от Антибите, Вики и разказа цялата история и
Кристина си помисли, че беше много тъжно колко много Вики е искала Хуан
Антонио и как не е можела да каже или да направи нещо.
Но аз щях да отстъпя.
Виж, знаех, че имаш чувства към Хуан Антонио от момента, в който го видя.
Но ако знаех какво се бе случило, никога нямаше да продължа с този факт.
Виж, беше...
нещо, което премина.
Сега е свършено.
Вики си отиде, за да направят грандиозната церемония с Дог, за да
се настанят най-накрая в къщата, която искаха
и да заживее живота, който си представяше преди лятото в Барселона.
Кристина продължи да търси
само онова, която не иска.